keresés

kedvencek
közé

ENGLISH
SUMMARY

ANTISZEMITIZMUS.HU

FŐOLDAL

Magunkról

Média
ajánlat

Előfizetés

Blog

Archívum

About Us

English
issue

English
summary

Hírek, lapszemle

Együtműködik
a zsidó és a református egyetem

Együttműködési megállapodást írt alá a Károli Gáspár
Református Egyetem (KRE) és az Országos Rabbiképző-Zsidó Egyetem (OR-ZSE)
pénteken Budapesten - tájékoztatta az MTI-t Vargha András, a KRE megbízott
rektora.

"A szabadságharc nem csak a
magyarokról szól"

Magyarország sokszínűségére hívta fel a figyelmet
Március 15-i ünnepi beszédében Fodor Gábor, az SZDSZ elnöke a pártja
hivatalos honlapján szombaton közzétett videóüzenetében.

"Az arabok itt csak vendégek"

Giora sokak szemében az izraeli-palesztin megegyezés
egyik legfőbb akadálya. Ő ugyanis "telepes", aki családjával a "zöld
vonal" (az 1949-es tűzszünet vonala) másik oldalán él - olyan területen,
amelyen a palesztinok képzelik el államukat. A Modin városa mellett lévő
Nili településre mindennap tel-avivi munkahelyéről autózik vissza.

A
zsinagóga kifüstölésére buzdított a képviselő - nyomoz a
rendőrség

A Mazsihisz feljelentése alapján elrendelte a
nyomozást a rendőrség egy rajkai képviselő antiszemita kijelentésével
kapcsolatban, ismeretlen tettes ellen.

"A Magyar Gárda
tevékenysége félelmet ébreszt"

A Magyar Gárda feloszlatását sürgeti a Magyar
Demokratikus Charta az Országos Igazságszolgáltatási Tanács (OIT)
elnökhelyettesének írott levelében.

tovább
>

Programok

[2009-03-18]
Paneth
Gábor: A mélylélektan útjai

Szabad Zsidó Tanház, előadássorozat a Magyar Zsidó
Kulturális Egyesület és a Szombat folyóirat szervezésében.

[2009-03-19]
Mítoszok
földje – Gustave Moreau művészete

A Művészetet Kedvelők Délutánján ezúttal a
Szépművészeti Múzeum a párizsi Gustave Moreau Múzeummal együttműködésben
létrejött, a francia szimbolizmus legkiemelkedőbb festőjének alkotásaiból
nyílt, kiállítás tekintjük meg, művészettörténész
tárlatvezetésével.

[2009-03-22]
Művészeti
és kultúrtörténeti séta a Salgótarjáni úti zsidó temetőben

Művészeti és kultúrtörténeti séta a védetté
nyilvánított, felbecsülhetetlen értékeket őrző Salgótarjáni úti zsidó
temetőben, a sétát Szegő Dóri vezeti

[2009-03-29]
Tavaszi
ritmusok, ütősök, nagybőgő és gitár

A Dés András Trió 2007 októberében mutatkozott be
Budapest egyik kedvelt jazzklubjában. Azóta számos klubban és fesztiválon
felléptek már nagy sikerrel.

[2009-04-04]
Romeltakarítás
- avagy mit kezdjünk a 20. század emlékeivel?

Az irodalmi est a Történelem, személyes történelem és
oktatás című konferencia kísérőrendezvénye, melyre minden érdeklődőt
szeretettel várunk.

tovább
>

„A Molotov-koktél csak beavatási rítus”

Elmondom egy álmomat. Azt álmodtam, hogy a Ferencváros leigazolta mind
a 11 izraeli válogatott focistát, és edzőnek Netanjahu egykori izraeli
miniszterelnököt kérték fel. Kezdetben a rajongók idegenkedéssel fogadták
klubjuk történetének eme váratlan fordulatát, különösen az nem tetszett
nekik, hogy Netanjahu a meccsek és az edzések alatt is kipát hordott a
fején, de az idegenkedést hamarosan odaadó rajongás váltotta fel, mert
minden meccset megnyertek a fiúk, és ami a szezon elején még
képtelenségnek tűnt, a bajnoki cím is a Fradié lett.

avagy Miről is mesélnek Párizs lángjai?

2006. május / Petőcz András

Elmondom egy álmomat. Azt álmodtam, hogy a Ferencváros leigazolta mind
a 11 izraeli válogatott focistát, és edzőnek Netanjahu egykori izraeli
miniszterelnököt kérték fel. Kezdetben a rajongók idegenkedéssel fogadták
klubjuk történetének eme váratlan fordulatát, különösen az nem tetszett
nekik, hogy Netanjahu a meccsek és az edzések alatt is kipát hordott a
fején, de az idegenkedést hamarosan odaadó rajongás váltotta fel, mert
minden meccset megnyertek a fiúk, és ami a szezon elején még
képtelenségnek tűnt, a bajnoki cím is a Fradié lett.

A Ferencváros bejutott a Bajnokok Ligájába, egy csoportba került a
legendás Real Madriddal. A Fradi szurkolói a Vörösmarty téren a
kivetítőkön az MTK fanatikus híveivel együtt, egymást átkarolva nézték,
hogyan veri ronggyá a Fradi a Real Madridot, Ronaldóstól és Raulostól. A
Fradi szurkolói, Netanjahu iránti lelkesedésüktől vezetve, kipát tettek a
fejükre, és a Tórát kezdték tanulmányozni. A Real elleni meccs alatt,
amikor a harmadik gólját lőtte a Fradi, a zöldfehérek vezérszurkolója, egy
kopasz, nagy testű legény, váratlanul így kiáltott fel: „Aki Jézussal
találkozik, az a zsidósággal találkozik!”

Franciaországban az álom
megvalósult, kicsit más formában. A franciák játszottak barátságos
mérkőzést a németekkel. Ha valakinek fekete-fehér képernyős televíziója
lett volna, akkor is könnyen megkülönböztethette volna a két csapatot. Az
egyik volt a fekete, a másik a fehér . Mindenki fantáziájára bízom, melyik
csapat volt melyik. Párizsban, a városháza előtti téren a legkülönbözőbb
bőrszínű és származású franciák drukkoltak egy emberként a francia
csapatnak. Így van minden meccsen. A fiúk, a nemzeti 11 minden francia
számára szent dolog. 11, kék-fehér-piros nemzeti őrjöngésben és imádatban
fürdő szent, történetesen mind a 11 bevándorló gyereke. Boldogan énekli
nekik a lelátókon a közönség a himnuszt, azt, hol a rút ellenség ellen
vérében gázolva menetelnek a hősök, még valamikor a XVIII. század végén.
Nos, Bonaparte, Danton, Marat nem hasonlított se Wiltordra, se Henryre, de
Zidane-ra se.

Közép-európai értelemben szegregációról beszélni
Franciaországban súlyos ismerethiányra vall. Olyan országban, ahol a
nemzeti tizenegy minden tagja színes bőrű, ahol a gyerekek által
istenített sztárok egész sora természetes módon beszél afrikai vagy
maghrebin származásáról, ott nem ugyanaz a rasszizmus fogalma, mint
Közép-Európában. Chirac elnök november 17-én, amikor rendkívüli televíziós
nyilatkozatban jelentette be a szükségállapot meghosszabbítását,
„identitásválságról” beszélt. Az identitásválság nem most kezdődött, hanem
XIX. században, amikor a franciák érdeklődése Afrika felé fordult. Hosszú
történelmi folyamat: a franciák a nagyhatalmi vetélkedésben átengedték az
európai terepet Németországnak, lemondtak arról, hogy közép- és
kelet-európai befolyásra tegyenek szert. Franciaország Afrika felé
fordult. Ez azt is jelenti, hogy a franciák úgy járnak Afrikába nyaralni,
mint mi a Balatonra vagy Horvátországba, ismerik Afrika értékeit, és
ismerik az ott élők értékeit. A francia átlagember számára a bőrszínek
egyenlőségének elve sokkal természetesebb, mint egy közép-európai számára.
Afrika fele ma is franciául beszél, vagyis a frankofón kultúrkör része. A
frankofón irodalom elsősorban Afrikában születik, és a Karib-tenger
szigetein, ahol színes bőrű írók szólalnak meg francia, illetve
francia-kréol nyelven, a francia összehasonlító irodalmárok nem kis
gyönyörűségére. Kanada, Svájc vagy Belgium csak ezek után jön a
sorban.

Franciaországban ahhoz, hogy valaki integrálódjon a
mindennapi életbe, nem kell feltétlenül franciának lennie. Az iskola
(annak óvodai változata) hároméves kortól kötelező, a gyerek beíratásánál
semmilyen papírra nincs szükség, állampolgárságot nem kell igazolni,
származásra nem kíváncsi az igazgató, egyedül az a kérdés, a körzetben
lakik-e a család. Ha igen, akkor az igazgató kötelessége felvenni a
gyereket az iskolába, mert a gyereknek joga van tanulni, ez egyben azt is
jelenti, hogy minden állami kedvezményre, ingyenes iskolai tankönyvekre,
füzetekre is joga van, kedvezményekkel vesz részt az iskolai étkeztetésben
stb. A származási kérdést sokszor maguk a gyerekek vetik fel:
Franciaországban ma divat bevándorló gyerekének lenni. Alsó tagozatos
tanítók számolnak be arról az oktatásügyi minisztériumnak, hogy a gyerekek
irigylik azokat, akik külföldi ősöket tudnak felmutatni. Az elmúlt évben
egy olyan, az iskolában is használatos könyv jelent meg, amelyik éppen
erről a divatról szól, sok gyerek kutatja saját nem francia származását.
Maga a belügyminiszter, Nicolas Sarkozy is számtalan esetben hangoztatja,
hogy ő is bevándorló gyereke.

A francia „sovinizmus” tehát
bonyolult kérdés. Hogy ki is a francia, arra választ adnak a francia
nemzetet alkotó népek felsorolásakor. Történelmi tanulmányok során az
iskolások megtudják, hogy a francia nemzet hányféle népből alakult ki. A
X. századi kalandozó magyarokat is idesorolja a szakirodalom, ahogy ebből
a korból a germánokat, az arabokat, a keltákat is. A francia nemzetalkotás
nem áll meg a történelmi időknél: a XX. században a francia nemzetet
alkotják a bevándorló spanyolok, portugálok és lengyelek
is.

Közép-európai értelemben vett rasszizmus? Szegregáció?
Franciaországban alkotmányos alaptétel, hogy minden francia állampolgár
francia . Mivel ezt kimondja a francia alkotmány, nem mondhatjuk, hogy
valaki arab, zsidó, vagy fekete-afrikai. Viszont azt sem mondhatjuk, hogy
breton, baszk, korzikai. Mindenki francia . Ennek az alkotmányos
alaptételnek a korzikaiak nem örülnek. És lehet azon vitatkozni, jó-e az,
ha egy alkotmány kimondja, minden állampolgár egyben annak a nemzetnek is
a tagja, amelyiknek az állampolgárságát a magáénak mondhatja. Egy olyan
országban lehet erről vitatkozni, ahol nem minden magyar számít magyarnak,
ahol közírók „magyarokról”, „cigányokról”, „zsidókról” beszélnek
társadalmi feszültségeket elemezve. Azt gondolom, Franciaországban a
szóhasználatot tekintve is minőségileg másról van szó.

Konkrét
eset: Párizsban történt, magyar újságírókkal együtt ültem egy kisbuszban.
Az egyik útkereszteződésnél megállt a kisbusz, a sofőrnek várnia kellett,
mert a gyalogátkelőn egy fekete fiú ment át. Lassan ment. A lassúsága
kínos volt, siettünk volna, erről persze ő nem tudhatott. A lassúsága és a
mi idegességünk érezhető feszültséget eredményezett néhány pillanatra a
kisbuszban, ami feszültség miatt a mellettem lévő ülésen egy vidéki lap
főszerkesztőnője ösztönösen így kiáltott fel: „Né' má' a feka gyerek hogy
cammog!”

Nem. Ez Franciaországban elképzelhetetlen. Itt más a
szint. Ezért mondom, hogy Franciaországban közép-európai értelemben nincs
rasszizmus.

Beszélni kell a szociális körülményekről.

Nem
lenne jó, ha a gyújtogató fiatalokat éhező nyomorultaknak látnánk, akik
betevő falatjaikért küzdenek, és szemük kopog az
éhségtől.

Franciaországban – közép-európai értelemben – nincs
szegénység. A francia szociális modell ezt nem teszi lehetővé. Létezhet
olyan, aki oly mértékben illegálisan van jelen az országban, hogy kikerül
mindenféle szociális intézmény látóköréből, ilyen előfordulhat. De a
francia állampolgár, vagy aki tartózkodási engedéllyel van az ország
területén, vagy ha nincs is tartózkodási engedélye, de van élettársa,
akinek valamilyen francia papírja van, tehát aki valamilyen minimális
dokumentummal meg tud jelenni valamilyen szociális elosztónál, biztos
lehet abban, hogy élelmezése, ruházkodása meg lesz oldva. Nem csak állami
intézmények, de alapítványok, egyházi és karitatív szervezetek
gondoskodnak erről.

A francia lakhatási támogatás mindenkinek jár,
aki Franciaországban él, állampolgárságtól függetlenül . Ez azt jelenti,
hogy mindenki a jövedelmétől függően kap anyagi támogatást, ha rászorul.
Mindezen kívül a munkanélküli, ha már hosszú ideje is van munka nélkül,
akkor is kapja az úgynevezett RMI-t, vagyis a minimális jövedelmet, amiből
meg tud élni, és ezt korlátlan ideig kaphatja. A gyújtogatások idején az
egyik város polgármestere megpróbálta, hogy azoknak a családoknak, ahol
elfogtak gyújtogató kiskorút, nem utalja ki a lakhatási támogatást és az
egyéb önkormányzati segélyeket. Országos volt a felháborodás, pillanatok
alatt kiderült, hogy a támogatást nem lehet megtagadni. Hajléktalanok és
koldusok persze vannak Franciaországban, lehet látni néhányat, bár nem
annyit, mint Budapesten. A rendszer nem működik tökéletesen. Mégis: Párizs
külvárosaiban, illetve a vidéken nem a hajléktalanok
gyújtogattak.

„Spontán módon” egyetlen éjszaka alatt 1400 autót,
buszt, illetve jó néhány iskolát, óvodát, bölcsődét, templomot,
polgármesteri hivatalt felgyújtani nem lehet, nem lehet „spontán módon”
egyszerre 4-5 százan nekimenni a kivezényelt rohamrendőröknek,
Molotov-koktélokat hajigálni, nem lehet „spontán módon” megrohamozni
kerületi rendőrparancsnokságokat sem. Ezek az akciók szervezettséget
feltételeznek. Ahogy szervezettek voltak azok az illegális
Molotov-koktél-üzemek is, amelyeket felfedezett a rendőrség. Ezekből az
üzemekből szállították a muníciót a „spontán módon” gyújtogató
fiataloknak. Az elmúlt hetek eseményei során megközelítően 10 000 autót,
buszt, egyéb járművet gyújtottak fel, kiégett megszámlálhatatlanul sok
üzlet, oktatási intézmény, középület. A kár hivatalos adatok szerint 250
millió euró, azaz 62 milliárd forint.

Az eseményeknek három halálos
áldozata van, egy külvárosban élő férfi belehalt abba, hogy a
szomszédjával a parkoló autók sorsáról beszélgetett (egy csuklyás
fiatalember odalépett hozzá, leütötte), a második esetben egy toronyház
mellett valaki sétált, a fejére dobtak egy súlyzót, a harmadik esetben
valaki kiszállt egy külvárosi részben az autójából, le akart valamit
fényképezni, az ott lévő fiatalok odaléptek hozzá, és az autóban ülő
család szeme láttára agyonrugdosták. Egy tolókocsis nőt, aki nem tudott
időben leszállni a buszról, a gyújtogatók lelocsoltak benzinnel, a nő
súlyos égési sérülésekkel ma is kórházban fekszik.

Hivatalos, a Le
Monde -ban publikált adatok szerint ma Franciaország a világ jelentős
terrorista exportőre . A titkosszolgálatok név szerint ismernek 22 olyan
francia állampolgárt, akik Irakba utaztak harcolni az amerikaiak és az
azokkal kollaboráló arabok ellen. Heten meghaltak két öngyilkos
merényletsorozatban, 13 állampolgárnak a sorsa ismeretlen, kettőt pedig
iraki börtönben őriznek. Az Irakba utazott franciák kivétel nélkül
fiatalok, ahogy általában egészen fiatal gyerekek voltak a gyújtogatók is.
A titkosszolgálati jelentések arról is beszámolnak, hogy ezeknek a
franciáknak a lakóhelyük többnyire Párizs külvárosa, illetve Lyon
környéke. Érdekesség, hogy a francia dzsihádharcosok „összekötő tisztje”,
aki Szíriában, Damaszkuszban fogadta a kiutazókat, és látta el őket
pénzzel, élelemmel, és irányította őket tovább Irak felé, a főváros,
Párizs XIX. kerületéből származó 14 éves fiú volt.

Nem feltétlenül
az Al-Kaida áll a gyújtogatók mögött. Legalábbis közvetlenül nem. Ahogy az
Al-Kaidának, úgy a gyújtogatóknak is megvan a társadalmi hátterük. Ha
valaki Aulnay-sous-Bois-ban bemegy egy középiskolai vécébe, nem csak
ártatlan feliratokkal találkozik a vécéajtón. Itt nem az van felírva, hogy
„Hajrá Fradi!”, hanem az, hogy „Előre, Al-Kaida! Halál az amerikaiakra!”.
És ugyanezeket a feliratokat megtalálhatjuk egy lyoni vagy lille-i egyetem
mellékhelyiségében is.

Aulnay-sous-Bois-ban nem kellemes végigmenni
az utcán. Ha fehér a bőröd, és csoportosan álldogáló maghrebin vagy
fekete-afrikai fiatalok mellett mész él, lehet, hogy beszólnak neked. Ha
nem tökéletes a kiejtésed, ne is próbálj meg válaszolni. Ha magyar az
anyanyelved, jobb, ha hallgatsz, ki tudja miért, de a hanglejtésedből arra
következtetnek majd, hogy amerikai vagy angol vagy.

„Itt nőttem
fel, a külvárosban, a telepen. Panelban, ahogy mindenki. A szüleim
algériaiak, én már itt születtem. Kabyle vagyok, vagyis arab. Igazából
kabyle, ami nem arab. Van egy kultúra, ami az enyém, és ami semmiképpen
sem azonos az amerikai-európai kultúrával, ahol csak a pénz számít, a
fogyasztás, a reklámok” – mondja Rachid, 32 éves, Aulnay-sous-Bois-ban
tanít egy középiskolában. Elmondja azt is, hogy sok tanítványa az iraki
háborút személyes ügynek fogja fel. „Nem kell toborozni senkit. Ha leülsz
velük beszélgetni, kiderül, minden magára valamit is adó tizenöt éves
arról ábrándozik, hogy harcolni fog az amerikai »hódítók« ellen. Szinte
sikk ez, divat. A lányok egyik srácot sem veszik komolyan, aki nem beszél
ilyesmiről” – magyarázza. Majd elmondja, egyes középiskolákban már az is
probléma, hogy a történelem-, illetve irodalomoktatás túlzottan is az
európai, pontosabban zsidó-keresztény kultúrkörre épít: „Sok diák
kiköveteli magának, hogy beszéljünk a Koránról, illetve az arab országok
történelméről. Már a rómaiak közel-keleti terjeszkedését, vagy Karthágó
elpusztítását is sokan negatívan élik meg.”

Franciaország
látványosan fordult szembe az Egyesült Államok iraki politikájával.
Mindezt nem csak a hagyományos arabbarát politika miatt tette, nem csak
amiatt, mert sok évtizede ez az egyetlen európai ország, amelyik nagyon
intenzív kapcsolatokat ápol az arab országok szinte mindegyikével, hanem
azért is, mert belpolitikai okok miatt sem cselekedhetett másként. A
francia közvélemény háborúellenességében óriási szerepe van annak az
egyszerű ténynek, hogy sokan, akár „őshonos”, akár „bevándorló” franciáról
van szó, ezer szállal kötődnek a maghrebin vagy afrikai országokhoz,
családi hagyományban, élményben, kultúrában.

Mindez
következményekkel jár. Az európai országok közül ma Franciaország az egyik
legnagyobb bázisa a terrorizmusnak. Mint arról Sarkozy beszámolt a sajtó
képviselőinek, a terrorista csoportok a technikai, infrastrukturális
fejlettséget, és a nagy számú muzulmán kisebbség jelenlétét felhasználva
épp Franciaországban tudnak kényelmesen működni, anyagi és személyi
utánpótlásukat biztosítani. A 22 ismert Irakban harcoló francia
dzsihádharcos mellett csak az utóbbi hetek razziái során még 14 olyan
kiképzett terroristát fogtak el a különleges osztagok, akikről
bizonyítékaik vannak, hogy iraki „bevetés” előtt álltak. Franciaország jó
terep a kiképzéshez, itt az internetet nem ellenőrzik, mint sok arab
országban, és a közvélemény arabbarát. Ugyanakkor ma már ez viszonzatlan
barátság: a franciaországi muzulmánok sokezer vallási vezetőjének,
imámjának egyharmada egy szót sem tud franciául, az istentiszteletet arab
nyelven tartják, és ezek egy része kifejezetten ellenséges az európai
kultúrával, az európai országokkal, így Franciaországgal szemben
is.

Nem közép-európai értelemben, de vannak rasszista indulatok
Franciaországban is. A normális életet élni akaró polgárokkal szembeni
rasszizmus volt jelen a gyújtogatások alkalmával. Rasszizmus nem csak
„fehérek” részéről nyilvánulhat meg, erős és gerjesztett rasszizmus van
jelen egyes maghrebin és fekete-afrikai csoportok részéről. Nem véletlen,
hogy a lengyel származású filozófus, Alain Finkielkraut is „gigantikus
köztársaság-ellenes pogromról” beszélt a gyújtogatások kapcsán a Le Figaró
ban. Szerinte aránytévesztés, hogy ahelyett, hogy a felgyújtott iskolák
botrányától lennénk felháborodva, a gyújtogatók reménytelenségéről beszél
mindenki. A gyűlölködő szavak értelmezése felhívás újabb vandál akciókra.
Itt az ideje, hogy az eseményeket szó szerint értelmezzük, mondja
Finkielkraut, majd hozzáteszi: „A rendbontók nem követelnek több iskolát,
bölcsődét, tornatermet, autóbuszt: felgyújtanak mindent. Nekiesnek minden
intézménynek, amely közéjük és vágyuk tárgya közé áll. A távirányítás
gyermekei. Mindent azonnal akarnak.” Szerinte a „humanizmus szíve többé
nem az iskolákért, hanem a gyújtogatókért dobog”.

Igen, jelen van a
rasszizmus. Egyetlen példa erre. Lille-ben történt, a metrón. Lille-ben
automata, tehát vezető nélküli metró közlekedik, ami azt jelenti, hogy a
szerelvénybe való beszálláshoz automatikusan nyitódó dupla ajtón kell
belépni: a peronon ugyanúgy ajtó van, ahogy a metrószerelvényen. Utazunk,
az utasok leszálláshoz készülődnek. Egy öt év körüli kisfiú és a moszlim
kendőbe burkolt édesanyja is ezt teszi, kicsit meglepő, hogy külön akarnak
leszállni, a kisfiú az egyik ajtónál, az anyuka a másik ajtónál. Amikor
kiszáll a kisfiú, megáll a peronon. Bent, a metrókocsiban, az ajtónál áll
egy szőke, „európai típusú” nő, természetes szőke, nem festett. A metró
áll, de tudni lehet, hogy hamarosan csukódik az ajtó. Közvetlenül a jelzés
előtt a kisfiú a peronról beszól a szőke nőnek: „Madame!” A nő
reflexszerűen felnéz, ekkor a kisfiú szembeköpi a nőt. Ügyes köpés,
látványos is, mennyiségileg sem kevés. Ebben a pillanatban megszólal a
jelzés, az ajtók becsukódnak, a metró elindul. A nő megszégyenülten
törölgeti magáról a kisfiú köpését. Még látni lehet, hogy az anyuka és a
fia a peronon nevetnek a szőke nőn. A metróban ezt mindenki annak vette,
ami volt: rasszista akciónak.

Az ilyen jellegű attrocitások
gyakoriak Franciaországban. Ha nincs meg az integrációra való készség, ha
a szembenállást még vallási vezetők is támogatják, akkor a helyzet majdnem
reménytelen.

Franciaországban, ahogy minden európai országban,
büntetendő a poligámia. Ma mintegy 30 ezer olyan család él itt, ahol
feleségből minimum kettő van, esetenként három vagy négy vagy ennél is
több. A francia integrációs politika nem büntet, hanem értelmez, és
segíteni próbál. A feleségeknek nem jár tartózkodási engedély, de jár az
egészségbiztosítás, járnak a segélyek, a lakhatási támogatás stb. Ott,
ahol négy feleség van, ez akár 16 gyereket is jelent, súlyos teher az
önkormányzatoknak. Van város Párizs környékén (Mureaux), ahol a
polgármester úgy próbálja a lehetetlen helyzetet megoldani, hogy minden
feleséget külön családnak értelmez, mindegyiknek külön lakást ad, amit
persze a többnejű férjek nem akarnak elfogadni, hiszen így a befolyásuk
csökkenhet. A Le Figaróban megjelent cikk szerint a polgármester
győzelemként éli meg, ha egy-egy családot rá tud beszélni, hogy valamelyik
feleség „váljon el” a férjtől, költözzön önálló lakásba, és így megszűnjön
az a lehetetlen helyzet, hogy húszan laknak egy helyen.

A
többnejűségen kívül az oktatásügynek is súlyos problémákkal kell
szembenéznie. Nem csak az, hogy az iskolai kantinban ebédelő gyerekek
moszlim szülei sajátos étrendet követelnek az iskolák vezetésétől, ez
esetleg még pénzzel megoldható, hanem az is, hogy magát a tananyagot is
változtatni kellene ahhoz, hogy azt a maghrebin családok elfogadják,
márpedig egy ország oktatási irányelveit nem mindig könnyű összhangba
hozni egészen más kultúrából érkezők elképzeléseivel. Tény, hogy a
zsidó-keresztény kultúrkör van alapvetően jelen a francia oktatásban is,
hasonlóan az európai országok oktatási kultúrájával. Magyarországon ebbe
nem is gondolunk bele, mi magunk se hisszük el, hogy lehetne mást is
oktatni, tudásunk idáig terjed. A franciák igyekeznek lépést tartani:
Afrika és hagyományai, az afrikai arab és fekete mondavilág máris jelen
van, így próbálnak az érzékenységekre odafigyelni.

Franciaország
nem integrál, hanem integrálódik . Próbálja befogadni azt a sokszínű
világot, amelyik évtizedek óta valóság Franciaországban. Persze,
emberellenes bűntetteket nem fogadhat el: ma, az Amnesty International
jelentése szerint Franciaország az egyetlen európai ország, amelyikben
illegálisan, de létezik a „kimetszés”, vagyis a női körülmetélés, mint
muzulmán vallási szertartás. A 12-13 éves lányok csiklóját vágják ki egy
rítus keretében, hogy a lány „tiszta” maradjon. A kimetszés súlyosan
veszélyes rítus, akár halálos is lehet. Majdnem minden évben van ennek a
rítusnak egy-egy ártatlan áldozata.

„Ezeket a fiúkat sokan úgy
nevelik, hogy miközben itt élnek, ne fogadják el a francia kultúrát, csak
a sajátjukat” – mondja Aulnay-sous-Bois-ban Rachid, fiatal tanár
ismerősöm. „Háború van, úgy érzik, ebben a háborúban részt kell venniük.
Higgye el, a Molotov-koktél elhajítása csak beavatási rítus ezeknek a
srácoknak. Készülődés egy nagyobb, komolyabb
feladatra.”

Franciaország válságban van. A konzervatív és liberális
jobboldal, élén Villepin miniszterelnökkel, Sarkozyvel és Francois
Bayrou-val, a liberális UDF vezetőjével, Európa felé próbál nyitni, a
baloldal pedig antikapitalista indulattól vezérelve bezárkózik, a
szociális „vívmányok” minden áron való megőrzéséről beszél. A gyújtogatók
Európa-ellenességébe sok antikapitalista indulat vegyül. Maga a szó,
kapitalizmus, felmérések szerint a franciák többsége számára negatív
kicsengésű, a privatizáció egyenesen szitokszónak minősül. Ugyanakkor
pedig vannak olyan városok ma is, ahol sötétedés után már nem mer egy
átlagember az utcára menni.

Chirac identitásválságról beszélt. Mit
értett ez alatt? Azt, hogy újból és újból felvetődik, európainak tartják-e
még magukat a franciák, valamint azt is, hogy sokan magát az európai
polgári demokráciát és a piacgazdaságot kérdőjelezik meg. Egy marokkói
származású francia ismerősöm azért szavazott az európai alkotmány ellen,
májusban, mert szerinte az Európai Uniót a Maghreb-országokkal kellett
volna bővíteni, nem a közép-európaiakkal. Ez is az identitásválság
része.

Jean-Louis Bruguiere, a párizsi bíróság terrorista ügyekkel
foglalkozó osztályának főbírája októberben nyilatkozta azt a sajtónak,
hogy „jönnek a gyermekkorú terroristák, öngyilkos merénylők”.
Nyilatkozatát elfogott terroristák vallomásaira alapozta. Novemberben
jöttek a gyermekkorú gyújtogatók.

Amikor ezeket a sorokat írtam,
emberjogi aktivisták a Párizs környéki Seine-Saint-Denis megye
Neuilly-sur-Marne városában egy Chahrazad nevű lány miatt tüntettek. A
város „érzékeny”, vagyis bevándorlók lakta résznek számít, voltak is
felgyújtott autók itt is szép számmal. A 18 éves muzulmán lány nem akarta
alávetni magát a szigorú elvárásoknak, többször visszautasította egyik
ismerőse lánykérését. November 13-án, amikor még javában zajlottak az
események, valaki nem a szomszédja autóját, hanem magát ezt a lányt
öntötte le benzinnel, és gyújtotta fel. A lány 60 százalékban szenvedett
égési sérüléseket, jelenleg kómában van. Az emberjogi szervezetek, köztük
a „Nem kurvák és nem is rabszolgák” elnevezésű nővédelmi egyesület
pontosan tudja, miért vonulnak Chahrazad védelmében, miért tiltakoznak a
gyújtogatók és azok kultúrája ellen, mit is jelentene ez a kultúra az
olyan fiatal lányok számára, mint Chahrazad, aki teljes jogú francia
nőként szerette volna élni az életét. Talán nem tévedek, amikor azt
mondom, hogy gyújtogatás és gyújtogatás között megvan az
összefüggés.

Romák és a Magyar
Gárda

Előrehozott
választás?

Hogyan csökkenthető az
antiszemitizmus?

Neonáci támadás a
zsidó színház ellen

Bokros és az
MDF

Ohájon, az
izraeli detektív

Ohájon, az
izraeli detektív Batya Gur (1947-2005), akit sokan az izraeli Agatha
Christie-ként emlegetnek, noha számos nyelvre lefordították Gyilkosság
szombat reggel c. regényét, Izraelen kívül nem örvend széleskörű
ismertségnek. Krimisorozatának többi kötete és egyéb írásai viszonylag
kevés nyelven olvashatóak, magyarul is csak a sorozat első, már említett
kötete jelent meg....»

„A
várandóság is harmónikusabban alakul...”

Szakmai pályájára tekintve eddig három fontos kristályosodási pontot
láthatunk. Időrendi sorrendben visszafelé: a kapcsolatanalízis
megalkotása, a Ferenczi Egyesület életre hívása és a Tündérhegyi...»

Heti
Midrás: mikor megszámlálod Izrael fiait (ki tiszá)

A szentély
folyamatos működéséhez a nép adományaira van szükség. „És szólt az
Örökkévaló Mózeshez, mondván, mikor megszámlálod Izrael fiait, akkor adja
ki-ki lelke váltságát az Örökkévalónak,...»

Pszichoterápia
és pszichoanalízis

A pszichoanalízis létrejöttét az 1900-as évhez, Sigmund Freud (1856-1939)
Álomfejtés című munkájának megjelenéséhez köthetjük. Az eredetileg
hipnózissal gyógyító neurológus Freud azt vette észre,...»

Álmában is
dalokat ír

Frenetikus koncertet adott nemrégiben Budapesten a világ egyik legjobb
gitárosa, Richie Kotzen (korábban a Poison, a Mr. Big tagja). A virtuóz a
Szombat munkatársa segítségével fedezte fel zsidó gyökereit. ...»

tovább
>

Archívim

Előfizetés

Főoldal

Gyerekrovat

Impresszum

Kapcsolat

Kitekintés

Linkgyűjtemény

Szerkesztőink

Támogatóink